Днес какво ти се прави? Не знам!
Играта на къща вече е скучна. Да.
Кога ли ще си отидат гостите на мама?
Вече трябва да си ходят! Нали?
Какво става?
Видях по пътеката да върви една кукла.
Наистина голяма кукла.
Изглеждаше така, сякаш носи много лоши новини.
Мамо, мамо! - Госпожице!
Прав си, обаче... - Много е важно.
Да, но... - Мамо!
Анн! Колко пъти да ти повтарям първо да почукаш?
И да поздравяваш.
Добре дошли.
Извинете ме, майко.
Много добре. А сега, какво има?
Някоя нова буболечка ли?
Не бива да я виждам, нали знаеш? - Не е буболечка!
Видях да идва една кукла! - Кукла?
Госпожо. Момичето пристигна.
О, Куклата! Наистина беше днес! Ще я видя веднага.
Да, госпожо. - Но как!
Много съжалявам, но ще продължим друг път.
Друг път? Но какво ще стане с къщата?
Тя не може да остане сама тук. Затова предложихме...
Моля ви да се върнете друг ден. - Чакайте!
Анн. Бъди послушна, моля те.
Съжалявам, че трябваше да чакате. И благодаря, че дойдохте.
Няма проблем. - Говори!
По ваша молба ще отида навсякъде.
Кукла с авто памет... - Наистина си Кукла!
Анн!
Извинете. - Няма нищо.
Вайълет Евъргардън.
Настанете се, моля ви. Желаете ли чай?
Дано да е по вкуса ви.
Заповядайте. - Благодаря.
Пие! Сега какво ще стане с чая? - Анн.
Вероятно ще напусне тялото ми и ще се върне в земята.
Анн, много си груба!
Ще започваме ли?
Разбрах, че съм наета за период от една седмица.
Да, нека започнем веднага.
Тъй вярно. Къде ще работим?
Може би в остъклената стая, където е най-светло?
Какво ще правите? - Тя ще ми помогне да напиша писма.
Аз също мога да ти напиша!
Ти още се затрудняваш от по-трудните думи, Анн.
Не е вярно!
Г-ца Вайълет обаче е много известна с писмата, които пише.
На кого ще пишеш? - Ами...
Някой, който е много далеч.
Далеч ли? - Да.
Писмата са много важни.
Не бива да ни притесняваш, разбра ли? Отиваме ли, Вайълет?
Разбрано.
Това е машината, с която разполагам.
Напълно ме устройва. - Разбрано.
Знаех си, че ще е нещо неприятно.
Ама тя наистина е като кукла!
Госпожо!
Мамо, добре ли си? - Разбира се.
Скоро ще оздравея. - Наистина ли?
Наистина. - Ами да! Ще ти изпея приспивна песен!
Благодаря. Само че големите не се нуждаят от такива песни.
Тогава мога ли да спя при теб? - Ами... Мислех, че вече си пораснала.
Само за днес!
Ще можеш ли да се погрижиш за гостенката ни, Анн?
Не обичам гостите. Всички искат да се разделим.
Съжалявам, Анн.
Но нека да са само тези седем дни. Ще помогнеш на мама, нали?
Мама каза, че трябва да си почине. - Разбирам.
Просто малко й се спи.
През това време аз ще се грижа за теб.
Не обичам гостите, обаче... ти си кукла.
Какво ще правим?
Ще играем, или пък ще си играем, нещо такова.
Нямам толкова богат опит.
Но ако е за кратко...
Да играем с куклата ми тогава! - Добре.
Много е смешно кукла да си играе с кукли!
Какво да правя с нея?
Говориш й и се грижиш за нея, разбира се!
Първо трябва да я поздравиш. Здравей!
Здравей. - Хей, здравей!
Последното го каза куклата! - Така ли?
Разбрано. - Разбирам! Понеже и ти си кукла,
няма как да си играла с някоя като теб!
Не, аз... - Мога да те науча!
После ще играем на къща! Имам си масичка в градината.
Извинете, стаята ви е готова. Да ви заведа ли?
Да. Извинете ме, госпожице.
Намира се на втория етаж...
За какво ли си говорят?
Елис!
Нека го занеса аз! - В никакъв случай!
Тази работа си е моя. Не бива да ми я взимате.
Защо животът е толкова гаден?
Да? - Аз съм, Анн.
Заповядайте.
Случило ли се е нещо?
Какво правеше? - Регулирах ръката си.
Регулираш ли? - Да, за да се движи правилно.
И утре пак ще пишеш писма?
Да. - И другиден ли?
Да. - Имаш седем дни...
Значи и през останалите дни? - Да.
На кого пишеш? - Това не мога да ти кажа.
Защо? - Конфиденциалност.
Конфи... Не използвай толкова трудни думи!
Съжалявам. - Не може да е за татко.
Защото татко изчезна. Нали знаеш за голямата война?
Той умря като герой там.
Е, на кого пишеш писма тогава?
Г-це Анн, защо искахте да се видите с мен?
Защо ли?
Елис се прибра вкъщи, а мама вече си легна.
Значи и вие също трябва да си легнете.
Защо?! - Не е хубаво дамите да стоят до късно.
Така казва г-ца Катлея. - Коя?
Друга Кукла от компанията.
Друга? - Да.
Има и други, които се казват Ерика и Айрис.
Страхотно! Има толкова много живи кукли?
Да.
Госпожице... - Разбрах! Ще си легна!
И ти го направи, иначе мама ще се ядоса!
И ако останеш до късно, някой призрак ще дойде да те изяде!
Лека нощ, госпожице. - Лека нощ!
Много странна кукла!
Крадецът се уплашил и изкрещял "Ах!",
а после избягал - Много хубаво четеш.
Вайълет!
Има ли хляб, който е толкова твърд, че да не може да се яде?
Просто го накисваш във вода. - Вайълет, Вайълет!
Докато дойде мама можем да играем на гатанки, да танцуваме,
да играем на къща, да ловим буболечки... - Госпожице.
Кажете ми точния ред. - Вайълет, прочети ми книга!
Вайълет! Вайълет!
Какво смятате?
Да, така е добре. - Ще продължа в този стил.
Благодаря.
Анн! - Не шпионирам!
Надявах се Вайълет да ми завърже панделка в косата.
Добре, но нека е по-късно.
Разрешавате ли кратка почивка, госпожо?
Мисля, че за госпожицата е неотложно.
Готово е, госпожице.
Истината е, че не исках никаква панделка от теб.
Знам. - Исках мама да го направи.
Да. - Тя е тази, която ми чете
и играем на гатанки и къща. Макар че не харесва буболечки.
Не ми отнемай времето с мама, Вайълет!
Останаха малко дни.
Тогава й кажи, че мога да съм с вас, докато пишеш писмата!
Искам да съм до нея.
Да съм близо до нея и да я държа за ръка. Моля те!
Много съжалявам, но е невъзможно. - Защо?!
Съжалявам, госпожице. Вече трябва да се връщам.
Дали ще приключим днес? - Да, ако продължим така.
Госпожо, ако обичате... Госпожо?
Добре съм.
Госпожо!
Добре съм. - Но...
Моля ви, да продължим.
Стига! Мамо, стига вече! - Госпожице!
Недей повече! - Анн!
Добре съм. Иди да си играеш в другата стая.
Защо пишеш тези писма?
За кого са? Татко вече го няма!
Много е важно. - За някой, който не познавам, нали?
Който дори няма да дойде да те види!
Никой изобщо не се интересува от теб!
Писмата по-важни ли са от мен?
Няма нищо по-важно от теб.
Ти само ме лъжеш. - Не е вярно.
Но ти изобщо не оздравяваш. Въпреки че обеща, че ще е скоро!
Така е. - Аз вече знам!
Когато ти изчезнеш, аз ще съм сама!
Колко дълго още ще останем заедно?
Ако наистина ще оставам сама,
остави писмата и прекарай това време с мен!
С мен, мамо! Мамо!
Мамо! - Госпожице.
Мамо!
Госпожице!
Госпожице. Искам да ви уверя,
че времето, което прекарвам с майка ви, е за добро.
Моля ви, не се ядосвайте на майка си.
Но... Но... - Разбираемо е да ви боли.
Трябва да приемете болестта на майка си на такава крехка възраст.
Вие сте много силна. - Не съм силна!
Не съм. Аз...
Аз разплаках мама!
Не. Вие сте много добър човек.
Не съм. - Сте.
Не! Не съм! Не съм!
Мама е болна, понеже аз съм лоша! - Нещата не са свързани така.
Свързани са! Свързани са!
Нищо... Нищо не може да се направи.
Грешиш! - Както и ръцете ми
няма да станат пак топли и меки като вашите.
Нищо не може да се направи.
Мама! Мама...
Защо пише писмата? - Хората искат да си предават чувства.
Защо им е?
Нямат нужда от това.
Няма писмо, което да не заслужава да бъде доставено, госпожице.
Дойде денят, в който куклата, която ме прегърна,
приключи работата си и се сбогува с нас.
Вайълет!
Госпожице.
Топла си.
Значи си...
Тогава какво стана с чая?
Казах ви, че вероятно ще ме напусне и ще се върне в земята.
Оказа се, че не е кукла.
И не носеше лоши новини.
Беше много мила.
Наистина ми се иска да прочета писмата й.
За кой ли бяха всъщност?
Анн. Време е за чай.
Мамо, да си играем с куклата! - Добре.
След това да почетем и да поиграем на къща!
Анн.
Моя Анн.
Анн.
Анн. Честит осми рожден ден.
Ще се случат много тъжни неща
и сигурно сега се чувстваш много изморена.
Но не губи надежда. Ще ти е тъжно и ще ти се плаче много,
но не забравяй:
Мама винаги ще те обича.
Анн, честит десети рожден ден.
Сигурна съм, че си пораснала много.
Но сигурно още обичаш да четеш и да танцуваш.
Какво ли е станало с гатанките и буболечките?
Честит осемнайсти рожден ден!
Сега трябва да си истинска дама. Влюбена ли си?
Не мога да ти дам съвет,
но когото и да избереш, вероятно ще бъде прекрасен човек.
Честит рожден ден, Анн.
Станаха 20 години. Невероятно!
Не забравяй, че дори и на възрастните им е позволено да се оплакват.
Ако някога се почувстваш зле помни, че аз съм с теб.
Анн.
Винаги, винаги ще бдя над теб.
Браво на теб! - Толкова са много!
Писмата ще се изпращат на Анн Магнолия следващите 50 години.
Написала си 50 писма?!
Отдавна не си била толкова ангажирана. Добре ли си?
Няма проблем. - Но това е прекрасно!
Сега ще ги очаква всяка година. - Да, но...
Когато първото пристигне майка й...
Тя е толкова мъничка. Ще бъде толкова самотна.
И майка й ще трябва да я остави сама...
Тя ще остане сама... в тази къща... Аз...
Аз... Трябваше да скривам сълзите си през цялото време там.
Така е. Но, Вайълет...
Те ще са там за нея. Писмата, които си написала.
Колко и далеч да са една от друга.
Хората, които обичаш, винаги ще бдят над теб
Превод: GFotaku